VIRKELIGE BEGIVENHETER 4. JUNI 1989.
-Hva faen...? -Hva er det som skjer?
Herregud.
Bølgen kom ut av det blå.
En kjempemur av vann traff oss som et godstog-
-og var borte igjen før vi visste ordet av det.
Released on www.Danishbits.org
Vi var på hodet, og vannet strømmet gjennom kahyttskappen.
Jim!
Hva faen er det som skjer?
-Vi er ok. -"Ok"? Vi synker for faen.
Nei. Vannet slutter å stige når det utlignes med det utenfor.
Vi dør!
Hold fast!
Gutter! Samle sammen alt dere kan. Akterkahytten er det høyeste punktet.
Det blir ikke bedre.
Rick! Hva gjør du?
-Sender nødsignal. -Kom igjen, Phil.
-Jeg kan ikke gå inn der. -Kom igjen, Phil.
Inn med deg.
TRE TIMER ETTER KANTRINGEN
-Hva faen gjør vi nå? -Her. Spis.
-Vi kommer til å dø. Vi er ferdige. -Hold kjeft.
Hun knuses før eller siden. Av et uvær eller et containerskip.
Vær rolig, ok? Det er det viktigste.
Vi skal nok klare oss.
Vi må bare prøve å komme på rett kjøl.
-Det kan vi ikke. -Hvorfor ikke?
Når en trimaran først har kantret, er det ikke noe å gjøre.
Det er jo rene dødsfellene.
Kanskje vi kan lage en mast og seile med bunnen i været.
Hun ligger 75 % under vann og er ikke sjødyktig.
Vi har mat.
Vi har vann. Tanker med flere tusen liter.
Vi må bare vente. Det går nok bra. Ta det rolig.
Det gjaldt å tilpasse seg omstendighetene.
De var nødt til å akseptere situasjonen.
Men de tenkte bare på å bli reddet.
DAG 4
-Lemlesting. -Ja, av et lik.
-Du skulle bygget en fluktluke. -Nå vil jo noen høre oss, hva?
Når blir signalet fanget opp?
Vanskelig å si. Det er ikke mange båter her ute. Det må bli et fly.
-Hvor nære må det være? -Det kommer an på forholdene.
BESETNING SØKES TIL TONGA
Min avreise var forsinket. Besetningen hadde trukket seg,-
-så jeg måtte skaffe ny.
-Jim, se på dette. -Jeg ville seile i godt vær.
-John Glennie. -Jim.
-Hvordan er været på Tonga nå? -Tropeidyll. Sol, varme strender.
-Masse vakre kvinner. -Det høres bra ut.
Jepp, "Vennskapsøyene". Vi mangler en kokk. Har du seilt før?
Overhodet ikke.
Litt.
Det er greit. Jeg trenger bare noen til å holde utkikk.
Hvor lang tid tar det?
Toppen to uker. Passatvindene er ganske kraftige på denne årstiden.
-Dere kan jo se på det. -Ok.
Du vil ha godt av å komme litt vekk fra alt sammen.
-Hva med deg da? -Kanskje.
-Seriøst? -Hvorfor ikke?
Jeg skal snakke med legen i morgen, men jeg er visst utenfor fare.
Jeg er på bedringens vei.
Fantastisk, mann.
Rose-Noelle seiler om to dager. Hva sier du?
-Skriv dem ned da. -Hold opp, Martha.
-Jeg mener det. Skriv dem ned. -Hva?
De jeg må kontakte når du drukner.
Ha litt tiltro.
Du har jo aldri vært til sjøs før. Du kan knapt svømme.
-Vi avtalte å ta en pause. -Ikke den slags pause.
Du kommer til å lage mat hele dagen når du ikke kaster opp, da.
Beklager at jeg ikke er til din disposisjon, men jeg må gjøre dette.
Ikke testamentet ditt. Bare et navn og telefonnummer i USA.
Ikke glem den. Du vil trenge den. Jeg venter i bilen.
Hun velger alltid det rette tidspunktet. Rett før avgang.
Du kjenner Martha. Hun tror nok det verste som kunne...
Ingen av oss er så glad for ideen, men det er bra du gjør det.
Det er viktig. Ikke noe med forspilte muligheter.
-Vi sier farvel her. -Vil du ikke bli med til båten?
Er ikke så god på felles avskjeder, og det er visst ikke Martha heller.
Ta vare på deg selv.
-Ikke fall over bord. -Det skal jeg ikke.
-Vi ses om et par uker. -Ha det.
Vi ses. Jeg elsker dere.
Dette blir så bra for ham.
-Vi ses, pappa. -Ha det, pappa.
-Farvel, kjære. -Vær snill mot mor. Oppfør dere.
Ikke vær sånn. Vi jenter får ta oss av hverandre.
Hvor er venninnen din?
Er alt i orden?
Opp med humøret. De klarer seg bra.
Bare gled deg til han kommer hjem. Han kommer til å være råkåt.
Det er ikke det. Vi går fra hverandre.
Jim, hjelp Phil med fenderne.
Jeg hadde ventet lenge på dette.
Det var ikke de jeg foretrakk, men jeg hadde iallfall en besetning.
Når vi kom til Tonga, ville jeg bytte dem ut.
Turen ville føre meg tilbake til Sør-Stillehavet.
En frisk start, kjærlighet og eventyr.
Rose-Noelle var min store stolthet, mitt hjem, mitt fristed.
Hva tror du, Jim?
-Han er litt blek om nebbet. -Han klarer seg nok.
-Bare ta over. -Ok.
Værmeldingen for New Zealand.
Det er en kraftig syklon ved østkysten av Nordøya-
-med vinder opp til vindstyrke 10 og seks meter høye bølger.
Hele østkysten...
...varslinger for hele vestkysten fra Terawhiti til Cape Egmont.
Det var som musikk i mine ører. Vi hadde vinden aktenfor-
-hele veien til Tonga og ville komme fortere fram enn forventet.
Hva driver han med?
Jeg vet ikke. Det ser ut som om han setter flere seil.
-Et fly må være nær på oss. -Helt ærlig: Når blir vi funnet?
Hva vil hun huske om meg? Om oss?
-John? -Fem dager.
Ta det rolig. Om fem dager er vi reddet.
Ifølge orakelet.
Jeg estimerte at vi lå 140 sjømil fra østkysten.
Nødsignalet kunne ikke fanges opp av innenriksfly.
Vi måtte sette vår lit til et utenriksfly.
Jeg får ikke puste. Det er din tur til å sitte der nede.
Nå kan det da ikke vare lenge før noen hører signalet.
Det gjør de. Vi har vært heldige fram til nå.
Heldige? På hvilken måte har vi vært heldige?
Tenk om en av oss hadde vært på dekk.
-Vi skulle kappet drivankeret. -Det var du som ville ha det ut.
Hva mener du? Du visste at stormen var på vei.
Du satte livet vårt på spill.
Å seile ut og ankomme et sted er det beste ved seilas.
Jeg syns ærlig talt det er dødskjedelig å seile på åpent hav.
Spenningen ved dårlig vær og lange vakter avtar fort.
For meg gjaldt det å se verden og ta hjemmet mitt med meg.
Der har vi en som vet hva han gjør.
Vi flyr jo av sted. Det er fart på henne.
Hun er rask. Jeg liker sånne kvinner.
Hvem har du forlatt? Har du en i Australia?
Jeg tenker mer på den jeg seiler mot.
-Hvem er hun på bildet? -Den opprinnelige Rose-Noelle.
Tahitiansk prinsesse. Båten bærer hennes navn. Mitt livs kjærlighet.
-Elsker du henne fortsatt? -I ånden.
Seiler vi ikke for raskt, John? Så travelt har vi det vel ikke?
Jeg vil komme så langt som mulig innen kvelden. Været slår om.
Slår det om? Hva skjer?
Det er en storm på vei, og vi skal fange den.
Den treffer oss snart, og da skal vi seile for alvor.
Lite kunnskap er farlig.
Jeg liker virkelig ikke dette.
Phil hadde liten seilererfaring. Hans frykt smittet på de andre.
Hvor lenge vil det vare?
Hvis dere hadde hørt værmeldingen, ville dere visst dette.
Stormen blåser oss til Tonga på null tid.
Har du seilt oss inn i en storm med vilje?
Kall opp kystvakten over radioen.
Få et helikopter til å hente oss. Hallo? Er det kystvakten?
Det er en kortrekkende radio. Det er ingen som kan høre deg.
Hvorfor er den kortrekkende?
-Fordi jeg ikke har tillatelse. -Hvorfor ikke det?
Jeg tror ikke på radioer. Når man er her ute er man bare det.
For faen, mann! Vi kantrer jo.
Nei, det gjør vi ikke. Denne båten kan ikke kantre.
Jeg har seilt 40.000 sjømil i sånne.
Var det for 20 år siden?
Jeg har bygd den selv. Vi har krysset Det Tasmanske hav sammen.
Du er trygg, Rick. Slapp av.
-Har du et drivanker? -Hvorfor det?
Så vi ikke velter rundt mens vi rir av stormen.
-Har du et? -Selvfølgelig.
-Så kast det ut. -Ikke tale om.
Det er helt nytt og kostet mye.
-Jeg risikerer å miste det. -Da stemmer vi over det.
-Det er ikke noe demokrati. -Fuck deg! Hvor er det?
Gi meg posen.
Hold fast i posen.
-Bruk dette tauet. -Ok.
Klar?
Dette var min store feil.
Jeg lot meg styre av en skremt besetning uten seilererfaring.
Bølger som slår mot en trimaran høres ut som geværild.
Det er skremmende hvis man ikke er vant til det.
-Hva faen var det? -Drivankeret har satt seg fast.
-Da må vi få det løs. -Det er for farlig.
Du kan miste en finger eller en hånd ved å dra det inn.
-Da skjærer vi det løs. -Nei. Rorpinnen er surret fast.
Vi må bare vente på at stormen går over.
-Vi kan da ikke la ankeret være. -Jeg er skipper, husker du?
Få dere litt søvn. Vi ordner det i morgen når forholdene er bedre.
Det får nok opp humøret.
-Hva er det? -En nødsender.
Vi får den til å sende ut et nødsignal som et fly kan fange opp.
Du satte livene våre på spill. Er du ute etter forsikringspengene?
Jeg er ikke forsikret. Bare hos gudene, ikke pengegribbene.
Vekk fra min plass.
Hva om en bølge velter båten? Kan vi overleve i alt det vannet?
Det skjer ikke.
Vi må lage en fluktluke.
Du skjærer ikke et hull til i denne båten.
Vis respekt for det arbeidet jeg har lagt i den.
Det er livene våre vi snakker om. Hvis du ikke vil, gjør jeg det.
Det gjorde vondt å se på. Som et overgrep mot en elsket.
Men man krangler ikke med Rick når han hadde bestemt seg.
DAG 8
De ble ikke bedre av å komme ut.
Da de innså hva vi sto opp mot sank moralen enda lavere.
Ethvert håp om en rask redning virket veldig fjern.
Rick. Rick...
Lyset.
Det kommer snart igjen.
Det var det.
Nå var vi overlatt til oss selv, utenfor vanlige fly-og skipsruter.
Vinden, strømmen og gudene tok oss med på tur.
Vi hadde bare kontroll over oss selv.
Rick, Jim, hjelp meg ute litt.
Vi måtte slutte fred og jobbe sammen.
Jeg har den.
Den er på plass.
-Hjelp oss litt, Phil. -Jeg er opptatt.
Hvorfor gjør dere det der? Det spiller ingen rolle.
Vi gjør oss mer synlige for skip og båter. Derfor.
Hva mer er der nede? Au! Se deg for, da.
-Slapp av. Jeg mente det ikke. -Jeg blør jo.
Ta deg sammen. Du er en idiot.
Vi rasjonerer maten fra nå av.
Vi vet jo ikke hvor lenge vi må være her.
Og du dykker etter seilene i morgen.
Vi kan som sagt ikke seile med bunnen i været.
Vi stemmer over alt og holder oss til flertallets beslutning.
Du er gammel purk, hva? Glem det nå, Rick.
Din emosjonelle kropp sulter, og du er fanget i den.
-Tro på den indre gud. -Stikk den teite religionen i ræva.
Rick, gi meg kålen. Hvor er kniven? Denne her er håpløs.
Vi har tunfisk, og det er en sitron et sted i denne gudsforlatte båten.
Der var den.
da jeg var en liten gutt
ville jeg seile jorda rundt
det er et liv for meg
å reise på havets vei
en sjømanns ånd
seiler kloden rundt
jeg har akkurat tilbrakt et halvt år i en lekk båt
det er flaks jeg ikke har blitt skylt bort
-Hva slags sang er det? -En kiwi-klassiker.
Jeg må ut herfra.
Rick følte han hadde mistet Jim, som vi hadde rappet kjæresten hans.
Eller kanskje foregikk det noe annet i hodet på ham.
Jims kjæreste, Martha, holdt på å bli bekymret.
Han burde ha kontaktet henne fra Tonga nå.
Etter tre uker lette man fremdeles ikke etter oss.
Den virker visst fremdeles. Jeg har ikke brukt den på en stund.
-Dere kan ikke få tak i dem. -Hva sa du, Darren?
Dere får ikke tak i dem. Gordon kan få radiokontakt.
-Han har en avtale med John. -Hva mener du?
Gordon skal kalle ham, -
-men John kan ikke kalle ham, for radioen hans er ulovlig.
-Det er avtalen. -Avtalen?
Jeg overhørte dem. Gordon kaller ham og gir ham værmeldingene.
Hvorfor sa du ikke det før? Din far ville ikke være blitt med -
-hvis han visste at de ikke hadde en skikkelig radio.
Hallo? Hvordan virker denne her?
Hallo?
Kom om bord.
Jeg tror de er her et sted.
Ok, da prøver vi.
6128,6. Det var det John og jeg avtalte.
Den er nesten halv ni. Kanskje han hører.
Argo kaller Rose-Noelle. Kan du høre meg?
Din posisjon, takk. Over.
...28 grader sør.
Var det 28 grader sør? Bekreft eller benekt, Rose-Noelle. Over.
28 grader sør. Jeg er sikker på at det var det han sa.
Det var noe galt. Jeg hadde fylt opp vanntankene før vi reiste.
Hvor var det blitt av?
For første gang tvilte jeg på at vi ville overleve.
Når skal du sjekke vanntankene, John?
John?
Jeg har sjekket dem.
Og?
De er tomme.
Hva mener du? Er det ikke noe vann?
Vent litt. Så alt det vannet du har snakket om.
Tusenvis av liter. Er alt borte?
Hva har skjedd med det?
-Hvor har det blitt av alt vannet? -Det sivet nok ut da vi kantret.
-Hvordan? -Det er lufthull tankene.
-Hvorfor har du ikke sagt det? -Vi må bevare roen.
Fanken!
Dere må se kjensgjerningene i øynene. Vi kommer til å dø.
Det spiller ingen rolle med den teite masta og rasjoneringen.
Vi er ferdige. Drit og dra.
Se deg for, da.
Kniven!
Hent kniven, din tulling. Det var din skyld. Hent den.
Jeg har en gave til deg, idiot. Ta dem på, og stikk med deg.
Hvis vi er ferdige, så prøv å svømme i sikkerhet. Ha det bra, Phil.
Det er faen ikke min skyld at det ikke er noe vann.
-Feite, udugelige idiot. -Rick! Hold opp.
La ham være.
Jeg dykker og leter etter seilene nå.
-Er du fornøyd da? -Hvorfor har du skiftet mening?
Fordi du er farlig, Rick. Når ting går galt, blir du ustabil.
-Jeg henter seilene. -Nei, jeg gjør det.
-Dum idé, Phil. Jeg vet hvor de er. -Det gjør jeg også.
Faen ta dere.
-Hva om han ikke klarer det? -Da blir det mer til oss andre.
Du har gått over streken, Rick.
Langt over streken.
Faen.
Rick hatet å miste kontrollen. Enhver motgang gjorde ham rasende.
Han ga alltid andre skylden, for det meste meg.
Først senere forsto jeg hva det handlet om.
Han følte at tiden løp fra oss.
DEN AMERIKANSKE AMBASSADEN
DAG 30
Som dere vet har Rose-Noelle ikke kommet fram.
Hørte dere John Glennie si noe om ruten til Tonga?
De burde vært framme nå.
Hallo? Rose-Noelle, kom inn. Hører du meg?
Hallo?
Rose-Noelle?
Gudskjelov. Jeg visste det.
Vi klarer det.
Det var et tegn.
Jeg visste at noen passet på oss.
Det er ikke noe fisk her. Ikke noe lever så langt fra land.
-Vi er i en havørken. -Vi må prøve.
-Kan vi få vannrasjonen nå? -Nei.
Det er fremdeles ikke tegn til regn.
Gutter, se på dette.
Jeg har tenkt på noe. Da vi kantret var vi her et sted.
Strømmen går den veien og fører oss 10-20 sjømil av sted om dagen.
Så etter 34 dager burde vi være rett utenfor kartet.
Men det er jo ingenting, ikke før Sør-Amerika. Det vil ta...
Flere måneder.
Kanskje. Eller strømmen kunne føre oss nord langs kontinentet, -
-men uten at vi kan se land, og det gir 1000 sjømil til.
-1000 sjømil. -Ja.
Bare vent og se. Dere kommer til å bli berømte.
Hva faen driver du med?
-Skriver du memoarer? -Jeg har ikke bestemt meg ennå.
Kanskje det er en bok, kanskje kjærlighetsbrev til min eks.
Rose-Noelle? Den stakkars kjerringa du har oppkalt drittbåten etter?
Hvorfor dumpet hun deg egentlig?
Hun dumpet meg ikke. Hun døde i en flystyrt. Pan Am 816.
-Hun var på vei til meg. -Jaså.
Det har vært mange kvinner siden min deilige Rose-Noelle.
For mange.
Sikkert. Du er jo rene drømmeprinsen.
Tilregnelig, kjekk, ung, normal.
-Tilregnelig. Tilregnelig! -Så, Rick.
-La oss spille. -Greit nok.
-God idé. Jeg spiller mot vinneren. -Hold kjeft.
-Rolig. Han er irriterende, men... -Men ikke noe.
Sett dem på plass.
"Kjære Heather. Hvis jeg kommer hjem..."
Phil? Sier du det til dem, eller skal jeg gjøre det?
Hva?
-Du burde gjøre det utenfor. -Det blåser for mye.
Phil mistet fiskestanga.
Det var det eneste fiskeutstyret vi hadde.
Først den eneste gode kniven og nå fiskestanga.
-Hvor dum er du egentlig? -Unnskyld, ok?
Det er ikke ok. Det er alt ved deg. Du er et grådig, prumpende gris.
Hodet ditt ser ut som en boksesekk.
Når skal du lære hvor lavt det er her?
Jeg vil bare hjem.
-Jeg vil ha min Karen. -Phil, det er ok.
DAG 36
Gutter... Se på dette.
Det er noe jeg har jobbet på. Et system for å samle opp vann.
Det er pvc-rør. Det er masse av dem i styrbords ponton. Hva sier dere?
Jeg skjønner ikke hvordan...
Hvordan vil du skjære rørene?
Akkurat. Hva med...?
Hva med å bruke bunnen av skroget som oppsamlingsbasseng?
Og så monterer vi tre her...
...og her.
Med drenshull her -
-og her.
Ja.
Godt tenkt.
Nå bidrar du jo med noe.
Har vi noe tre?
Her.
Man kan overleve lenge uten mat, men ikke uten vann.
Rasjonene våre var nede på 5 centiliter til hver daglig.
Men det var nesten ikke mer igjen.
Vi var ikke bare tørste, men nær på dehydrering.
Rick, hva er det?
En båt.
Det er en yacht.
Signalbålet. Fort! Hent signalbålet.
Kom igjen. Skynd dere.
Den er for langt unna. De ser det ikke.
-Generatorbrennstoff. -Supert.
Ok, hold avstand.
Kast på denne her.
Kom igjen.
Glem det. Den er borte.
En sånn yacht bør ikke være her ute. Det er et tegn.
Ja, tegn på at vi er langt fra Sør-Amerika.
Det er et tegn fra Gud. Vi klarer oss nok.
Nå holder det. Jeg får vondt i hodet av deg.
Det er en mening med alt. Yachten er et tegn. Vi fikk den til å dukke opp.
Akkurat som du fikk stormen til å dukke opp? Du er en idiot.
Bare Gud vet hva du vet.
Alt kommer innefra. Ikke kjemp imot det.
Ett ord til, så stapper jeg denne i kjeften på deg.
Rick...
Takk, Gud, for at du har fått oss så langt. Og takk for det som kommer.
Det er fremdeles ikke kontakt med Rose-Noelle,-
-som forlot Picton 6. juni med fire lokale om bord.
Trimaranen skulle ankomme Tonga midt i måneden.
Den er nå seks uker forsinket.
Etter en resultatløs søkning stilles det nå krav om en ny,-
-tross betydelige offentlige midler som allerede er brukt.
DAG 40
Det var det.
Det regner! Vann!
Det regner!
Hent flaskene.
-Flaskene! -Kom igjen!
Takk, Gud.
40 dager i ørkenen.
Takk.
Se på det!
-Takk, Gud. -Bra jobbet.
De er i live. De er på vei.
Hjem?
Har Rick en hvit flettegenser?
Nei.
Jeg ser ham i en nå. Den kler ham.
Og gummistøvler...på ei øy.
Hvilken øy?
Jeg har spurt skytsåndene, men de vil ikke si det. Navnet er -
-to ord. Fem bokstaver og sju bokstaver.
Ricks skytsånd er her hos oss nå. Han står rett bak deg.
Han sier at de er i sikkerhet.
Rick, kom her! Rick.
Fisk.
Kom til pappa.
Vi har ingen fiskestang takket være deg. Vi fanger den aldri.
Kom igjen, Harry. Kom igjen.
Faen. Han kommer tilbake. Ta det rolig, han kommer tilbake.
-Jeg har visst noe her. -Det er jo perfekt.
-Og dette her? Er det nok? -Ja, det er akkurat det vi trenger.
DAG 50
Harry har kommet tilbake! Fort! Hent nettet.
Han er der nede ved bordet.
Kom her, Harry.
Langsomt...
Kom igjen, Harry.
Rolig, Jim.
Han har den!
Jeg har den.
Ta den.
La meg få den.
Du er nydelig, du er nydelig...
-Så deilig. -Du er en flott fisk, Harry.
Og jeg håper du har mange venner, som er akkurat som deg.
-Ingen fisk i havet, John? -Det er det nå.
De søker mot skålsneglene på skroget.
-Når skal du sjekke gasstankene? -Jeg vet ikke hvor korroderte de er.
Én feil kan sprenge oss i fillebiter.
La oss nå bare være glade for det vi har.
Vi takker ikke nok.
Takk Gud, fordi du sendte oss Harry.
Og la John finne sin indre hva vet jeg, så vi kan bruke gasstankene.
-Amen. -Amen.
Harrys venner dukket opp i stort antall.
Etter 2 1/2 måned var Rose-Noelle blitt til et flytende rev.
Menyen ble større. Skålsnegler, tang, kongemakrell.
Massevis av kongemakrell.
Hei, forestill dere denne stekt.
Jeg gir ikke opp gasstankene, John.
Enten finner du dem, eller så gjør jeg det.
Det vil du nødig. Jeg risikerer å ødelegge den kjære båten din.
Ok!
Ok, Jim. Slå den på.
Det kommer gass ut.
Burde du ikke knele og be, John?
-Forsiktig. -Smak på dem. En, to...tre.
-Kaller du det like stykker? -Hvem får det store?
-De er noenlunde samme størrelse. -Kyss meg bak.
Du har fødselsdag i morgen, ikke sant, Rick? Da velger du først.
Du kan godt få den største, Phil.
Takk.
Det er kjempegodt.
Det føles bittert. Vi kunne fått dette for lenge siden.
Han visste hvor gassen var. Hvorfor måtte vi vente på å få varm mat?
-Vi må kjempe for alt. -Det er sant nok.
Han avviser alle ideene våre. Han utnytter sin kunnskap om båten.
Hovedsaken er at vi har gass og varm mat nå.
-Det er da fantastisk. -Du høres snart ut som han idioten.
Hva er det med deg? Det var han som fikk ordnet alt dette.
-Vær litt takknemlig da. -Faen ta deg!
Hvorfor forsvarer du ham nå? Latterlige lille drittyankee.
Gutter! For faen, da.
Selv om situasjonen lysnet, ble Ricks humør mørkere-
-og mer uforutsigbart.
Ikke engang Jim var trygg for hans raseriutbrudd.
DAG 75
Se.
Se på brystkjøttet på den.
-Stekt kylling. -La oss fange den.
Ja!
-Han har den! -Jeg har den.
Albatross-burritos -
-med tomatsaus.
-Nydelig. -Du er en kunstner, Jim.
Hva skjer hvis man dreper en Albatross?
Den gamle sjømannen måtte seile på havene for alltid.
Han stekte ikke sin, så jeg tror vi slipper.
Det er mat nok til å invitere gjester.
Gratulerer med dagen, kompis.
Den er fin, Rick. Da kan du holde varmen når du har vakt.
for han er en fin fyr ja, han er en fin fyr
ja, det sier vi alle
Hipp hipp hurra! Hipp hurra.
Er det noe i veien?
Jeg kunne ikke ønsket meg en bedre fødselsdag.
Det føles helt feil å være glad her ute.
Mange av oss har seilt på Sør- Stillehavet og kjenner John Glennie.
Vår anmodning om en ny ettersøkning har vært nytteløs.
Så vi må kanskje skaffe pengene, 15.000 dollar per time i lufta.
Kan noen huske om han sa noe om ruten?
Var det helt sikkert John som anga posisjonen?
-Han identifiserte seg ikke. -Men du hørte "Rose-Noelle"?
-Jeg tror det. -Du snakker bare dritt.
Du fikk dem til å lete ved Kermadecøyene.
-Det var Johns fjerde styringspunkt. -Tullpreik.
Karen var der også.
Det var så mye støy at det var vanskelig å høre noe.
Vi vet faktisk ikke en dritt.
Vi skal lete fra denne linja 300 sjømil mot øst.
Venner og familie har finansiert et nytt søk av Rose-Noelle.
Båten har vært forsvunnet i tre måneder.
ROSE-NOELLES BESETNING ERKLÆRT OMKOMMET
Etter tre måneder jobbet vi omsider sammen.
Vi hadde hver vår rolle. Vi hadde mat og vann.
Vi kunne klart oss for evig.
Tror dere at vi vil trenge en større båt?
Det nyttet ikke å fortelle de andre det. Skipet kunne ikke se oss.
Det var bedre å spare dem for skuffelsen.
DAG 118
Rick!
Rick! Kom hit.
-Hva er det? -Si det.
Det kan da ikke stemme.
Hva er det?
For faen, venner. Det er land.
Nyt bare det synet, John, din tulling.
Vi er nok ti sjømil ute.
John?
Er alt i orden?
John.
Se på det. Det er ekte.
Jeg kunne ikke beskrive følelsene mine.
Lettelse, glede, skuffelse.
Jeg visste bare at det var over. Hva det så enn betydde.
Kanskje det var det jeg var redd for.
Jeg visste ikke.
De andre så fram til å vende tilbake til sine gamle liv.
Men mitt liv var her med det som var igjen av Rose-Noelle.
Jeg hadde ingen andre steder å dra.
DAG 119
-Vi burde ha rekorden nå. -Hva slags rekord?
119 dager på en kantret båt må da være en slags rekord.
-Og hva så? -Jeg sa jo at dere blir berømte.
-La oss komme til land først. -Jeg vil bare hjem til familien.
-Det kan da ikke være den. -Hva mener du?
Da jeg barn dro vi på ferie til Great Barrier Island.
Ser du den toppen der? Det ser ut som Hirakimata.
Fjellet på Barrier.
Alle fjell ser like ut langt unna. Det er nok ei øy utenfor Sør-Amerika.
Nei, det er Hirakimata.
Vi har jo drevet flere tusen sjømil i den andre retningen.
Kanskje du tok feil.
Det er alltid farlig å nå land.
Når havet treffer en landmasse kan det oppstå kraftig sjøgang.
Vind og strøm trekker en inn som en magnet.
-Ta den på da, John. -Det er ikke nødvendig.
Ta den på da, for faen.
Vi kunne nesten røre land, men da vi ikke kunne styre båten,-
-risikerte vi å bli slynget mot klippene.
-Hva var det? -Masten traff sikkert havbunnen.
Hvis masten ble presset gjennom skroget, kunne båten brekke.
-Vi må av båten. -Rolig. Vi blir passet på.
Jeg svømmer inn.
-Jeg blir med. -Du er trygg her.
John!
Svøm til båten, John. Det er en hai!
Svøm!
Kom igjen. Svøm!
Kom igjen, John.
Jeg var utmattet.
Men unntatt et slag i hodet og et forvridd kne var jeg ok.
Og etter flere måneders fare med uvær og storm-
-drev vi stille og rolig mot land.
Og da Rose-Noelle strandet,-
-gled vi ned i vannet og vadet i land.
Hva gjør du, John? Ber du?
Dere trengte ikke bekymre dere. Jeg visste vi ville klare det.
Vi bør takke Gud.
La oss bare være takknemlige for at vi klarte det. Det er nok.
Jeg sa jo det.
På tørt land igjen.
Deilig.
Vi var aldri i fare på noe tidspunkt. Takket være deg.
Hva med seilposen? Har dere sett den?
La oss gå.
John, nå går vi.
John.
Er det ikke det et pohutakawa-tre?
Vi er helt klart i New Zealand.
Denne veien. Det ser ut som en sti.
Det var som pokker.
Hallo? Den er låst. Hva gjør vi? Knuser et vindu?
Nei nei, det er sikkert en nøkkel.
Nydelig...en stol.
Fritt for ferskenene.
Den er ikke koblet på.
Jeg var i sjokk over å være i et hus etter så lang tid.
Tror du fremdeles vi er i Sør-Amerika?
Jeg kunne ikke ta del i festen, etegildet.
Jeg tenkte bare på Rose-Noelle som drev hjelpeløst rundt i bukta.
Jeg ville dra tilbake til henne, men hadde ikke krefter.
-Herregud. -Skal jeg fylle opp?
Takk skal du ha.
Takk.
-Hva lager du? -Biff.
-Trenger du hjelp? -Nei. Jeg har kontrollen.
Skål.
Se på dette måltidet, dette huset.
Vi er fire jævlig heldige fyrer.
Ja, det er vi.
En skål.
I morgen finner vi kanskje en telefon og kommer oss vekk fra øya.
Vi fire kommer nok ikke til å være alene igjen.
Ikke på denne måten.
John, jeg vil gjerne takke deg for at du fikk oss gjennom dette.
Takket være deg var Rose-Noelle... en gavmild mor for oss.
For John.
Jeg fatter ikke hvorfor du var så sikker på at vi ville bli reddet.
Og spar oss for dine sprø teorier. Men...
Selv om jeg nødig vil innrømme det, hadde du visst rett. Til slutt.
Men...jeg elsker dere gutter, og jeg håper...
Jeg håper, etter alt det vi har vært gjennom, -
-at vi kan fortsette å være venner.
Berømte venner. Vi får medaljer.
-For venner. -Hei. Desserten.
Jeg får ikke sove.
-Hvordan går det med hodet? -Jeg har vondt i det.
Ja ja...
Kan jeg hjelpe dere med noe?
Hvem er dere, og hva gjør dere her?
-Hvor er vi? -Hva mener du?
Great Barrier Island.
-Hva foregår her? Hvem er dere? -Vi er besetningen fra Rose-Noelle.
-Den trimaranen som forsvant? -Ja.
Nei...
Dere skulle jo vært døde.
Det er deilig å se deg.
POLITISTASJON
Var dere drevet inn noen hundre meter lenger unna, ville dere vært døde.
Ikke tale om.
-Hallo? -Kan jeg snakke med Heather?
Det er meg.
-Rick? -Ja, det er meg.
Unnskyld. Jeg kjente deg ikke igjen.
-Er du der? -Unnskyld. Ja!
Kjære? Er det virkelig deg?
Ja, det er meg.
Vi er på Great Barrier Island. Vi drar snart til Auckland.
-Ta det første flyet, du og Mattie. -Det skal jeg nok. Jeg elsker deg.
Mattie, det er pappa. Å, kjære...
Vi ses snart, ok?
-Avseilingshavn? -Picton.
Dato for kantringen?
-Hallo? -Martha, det er meg.
-Er du der? -Ja, selvfølgelig.
Vi blir fløyet til Auckland. Kan du ta et fly og møte meg der?
-Vær så snill, Martha? -Ok.
Ok. Ha det.
Du sa at dere så et fraktskip.
Hør her.
Ja, Snuskebass, det er Kosebamse.
Hei, kjære. Jeg har savnet deg så. Jeg har virkelig savnet deg.
Hopp på...hopp på et fly til Auckland, så fort du kan.
-Jeg elsker deg så høyt. -Farvel.
John...det er din tur.
-Tvilte du på at dere klarte det? -Nei.
-Hvorfor det? -Tro...fast tro.
Mr Glennie? Ross Laing, Sjøfartsdirektoratet.
Dette er kaptein McKinley. Kan vi stille deg et par spørsmål?
-Førte dere loggbok? -Så klart.
-Vet du hvor den er nå? -Dette var så uventet.
Mener dere det? Kan det ikke vente?
-Det er best du samarbeider. -Etter alt vi var gjennom.
Hvordan skaffet dere vann og mat mens dere angivelig drev rundt?
Rick?
Etter å ha overlevd så mye ble vi møtt med mistenksomhet.
Jeg vet ikke hva de har gjort, men de har ikke drevet rundt til sjøs.
Og det var bare begynnelsen. Vi ante ikke hva som ventet oss.
Ingen trodde på oss.
Fanken! Mattie, hold opp, da.
Hvordan bevarte de fire motet og gnisten mens de drev rundt?
Myndighetene vil kartlegge Rose-Noelles rute med pc.
Det er for godt til å være sant. De ser altfor velfødde ut.
De er sikkert narkosmuglere. De er noen løgnere.
Jeg tror slett ikke på det. Noen ville da ha sett dem.
Det er umulig. Jeg kjenner værforholdene på den årstiden.
En båt kan ikke holde seg så lenge.
Midt i gleden på besetningens vegne stilles det alvorlige spørsmål.
Transportministeren har bedt om en undersøkelse av forløpet-
-som er blitt møtt med utbredt skepsis.
Hva sier du til dem som ikke tror på deg, John?
Er det en annen historie?
Helt ærlig... Jeg blåser i hva folk tror.
Jim, kom hit. John er på tv.
Vi drev rundt og overlevde bare fordi vi var forsiktige,-
-smarte og passet på hverandre.
Jeg vil for alltid stå i gjeld til Phil og til Rick og Jim.
De var de beste menn jeg kunne ønske meg i den situasjonen.
Hvis dere ser dette, gutter... sier jeg takk til dere.
Vi trengte et mirakel og fikk et.
-Glennie påstår at båten kantret... -Pisspreik.
Men etter 119 dager til sjøs knakk Rose-Noelle-
-under et uvær i går.
Mr Glennie ble fløyet til vraket sammen med etterforskere,-
-som forsøker å kartlegge Rose-Noelles siste reise.
Tom.
Se på dette.
Kanskje jeg har tatt feil.
Det er nok New Zealands mest mirakuløse overlevelseshistorie.
Fire menn drev rundt i en kantret båt på havet-
-uten å bli oppdaget i nesten fire måneder og slapp levende fra det.
Historien var så fantastisk at man satte spørsmålstegn ved den.
Men en nylig offentliggjort rapport bekrefter den utrolige historien.
Den vitenskapelig begrunnede rapporten bekrefter-
-at dette vitterlig er en av de største historier om overlevelse.
Rose-Noelles skipper kaller rapporten fair og grundig.
Han sier at den gjør tvilerne til skamme.
Åtte måneder etter hjemkomsten døde Rick dessverre av en hjernetumor.
Jim pleide ham og ble siden sykepleier.
Phil foretok flere seilaser over Stillehavet og ble far igjen.
Men selv om vi hadde overvunnet trengslene så fint sammen,-
-så jeg aldri Rick, Jim eller Phil igjen.
Norske tekster: Lise Weggersen Scandinavian Text Service 2016